::::::::::.. Tekstityksen tuottanut..:::::::::: :::::::::::::... SubFinland.org...:::::::::::::
Suomennos ja oikoluku: horge
Tarinaani ei voida koskaan kertoa.
Kirjoitan sen ylös uudelleen ja uudelleen.
Aina kun löydämme suojaa.
Kirjoitan sitä, mitä en voi puhua, totuuden.
Kirjoitan kaiken, jonka tiedän siitä -
ja heitän sitten sivut tuuleen.
Ehkäpä linnut osaavat lukea ne.
Onko tämä sinun?
Löydän näitä usein täältä, näitä raapustuksia.
Täytyy liidellä alas jonkun ikkunasta.
"Hänen oli tarkoitus tukahduttaa vauva heti, kun se oli syntynyt, -
mutta jokin sai hänet katsomaan sitä.
Hän kuuli mahtavan sydämenlyönnin, hän haistoi vauvan verisen pään -
ja rakkaus yllätti hänet." Se on vain raapustusta, kuten sanoitkin.
Mutta siinä on tarina.
Voit tuntea sen.
- Kävelisimmekö vähän? - Tarinani alkaa Clarasta.
Jonakin päivänä se päättyy häneen.
Clara, täynnä salaisuuksia.
Minun pelastajani.
Minun taakkani.
Minun muusani.
- Jumalauta... Wendy! - Soitan sinulle takaisin.
Senkin kusipää! Näitkö? Hän kävi vittu kimppuuni!
- Mitä hän teki? Sotki hänen nenänsä. - Joo, hän ansaitsi sen.
- Ernie, veisitkö hänet ulos täältä? - Minun nenäni.
Haluaisitko teetä?
Tule sisään, ole hyvä.
Olen työskennellyt täällä 14 iltaa, haluan palkkani!
Et ole kirjoissa. Minkä palkan?
- Oletko nähnyt tätä tyttöä? - En, sori vaan.
En.
- Mitä oikein teet? - Sori, kulta, mutta he ovat velkaa minulle.
Et voi ottaa rahaa kassasta.
Terve, Clara.
- Meillä on paljon ämmiä täällä, mutta hän vie palkinnon. - Sääli.
Hän oli sairaalloisen seksikäs.
Siirtykää!
Paska! Vittu!
Tylsyys, jota olen kokenut tässä takaa-ajossa! Olet hukannut aikaani!
Voisit myydä valtioita huoraamisellasi.
Anna tulla. Tiedät, ketä etsin. Missä hän on?
Minä olin hän kerran.
Ja tämä tyttö...
Rakkaus häneen yllätti minut.
Rakastin häntä läpi koko elämäni.
Vaimosiko?
Hän meni naimisiin veljeni Johnin kanssa.
Onnellisesti.
Hän ei koskaan tiennyt miten tunsin.
Ei myös veljenikään.
Elämässä tulee aika, jolloin salaisuudet pitää kertoa.
Sinulla on salaisuuksia, eikö olekin?
Kun olin poika, kerrottiin tarinaa -
rauhattomista sieluista.
Ei kuollut eikä elävä.
Papit tapasivat kertoa sitä pelotellakseen meitä.
Minun nimeni on Eleanor Webb.
Eleanor Webb.
Minä olen valmis.
Oletko varma?
Olen viettänyt melkoisesti aikaa täällä, usko pois.
Tunnen suurta rauhaa.
Aivan kuin järjestys tultaisiin pian palauttamaan.
Hän on poikkeavuus.
En tiedä, mitä se tarkoittaa.
- Mihin luulet meneväsi? - Olin aikeissa puhdistaa haavan.
Sinua on viilletty, se herättää huomiota.
Kaikki se aika, mitä sinulla on ollut, etkä ole oppinut mitään.
Olet todella alhainen.
Sulje silmäsi.
- Clara? - Mene ulos
- Miten voit tuoda jonkun tänne? - Hän oli vahvempi kuin luulin.
- Tämä on meidän kotimme. - Eleanor, meidän täytyy lähteä.
- En muuta taas... - Minun oli tehtävä se! Jonakin päivänä ymmärrät sen.
- Mitä? Kun olen vanhempi vai? - Sinulla ei ole vitunkaan hajua, mitä tein takiasi!
- Teitkö tuon minun takiani? - Pakkaa!
- Tykkään olla täällä. - Käskin pakata!
- Kuka hän oli? - Ei kukaan.
- Kiitos! - Hyvä on, nähdään, tytöt.
- Katsotko myös kasvihuonetta? - Kyllä.
- Olemme olleet täällä ennenkin. - Älä ole hassu. Tule.
Etkö sinä muista?
Meille tekee hyvää olla täällä, voin tuntea sen.
- Sanoit samaa edellisestäkin paikasta. - Mitä, siitä läävästäkö, josta juuri lähdimme?
Olen unohtanut sen jo.
- Mikä hätänä? - Et voi heittää menneisyyttä pois, kuin sitä ei olisi tapahtunutkaan.
Olen huolissani tästä hetkestä.
Mitä jos menisit hieman huvittelemaan.
Ansaitse meille hieman rahaa.
- Mene. - Clara ei ole koskaan yksin.
Hän löytää rahaa ja seuraa joka päivä.
- Se sujuu niin helposti häneltä, kuten valehteleminen. - Kuka tuo on?
- Tunnetko hänet? - En.
Mutta minä pidän yksinäisyydestä.
Minä kävelen ja menneisyys kävelee kanssani.
Se elää.
Se on 50 suihinotosta, 100 koko hoidosta.
Palkattiinko sinut?
Sinä soitat. Voit panna hatun kiertämään.
Se oli hienoa.
Osaatko sinä puhua?
Minulla ei ole hattua.
- Miten muistat kaikki nuo nuotit? - Minä muistan kaiken.
Se on taakka.
Niin...
Osaatko jotain muuta?
Yritä hieman elävöittää heitä. Tämä on jäykkisten laakso.
Minun on mentävä.
Lopetan kymmeneltä!
Tule sisään.
50. Ihanaa.
Oletko lomalla?
- En. - Asutko täällä päin?
- Haluat vähän seuraa. - Hän...
Kuka?
Äiti. Hän kuoli.
Olen kovin pahoillani.
Oli hautajaiset. En pystynyt.
Karkasin niistä. En ole ollut ulkona sen jälkeen.
Mutta sinä suret, se osoittaa, miten paljon rakastit häntä.
Ja rakkaus on oikein hyvä asia.
Hän on varmasti ylpeä sinusta.
Sinunlaisesta ihanasta pojasta?
En koskaan tehnyt häntä ylpeäksi.
Minä vain...
En edes koskaan vastannut puhelimeenkaan.
Tiedätkö? Sotkin bisneksetkin, en pysty maksamaan hänen velkojaan.
Löysin 50 puntaa hänen vanhan kirjansa välistä ja mihin tuhlaankaan sen?
Ihmiskontaktiin.
- Oletko kunnossa? - Kyllä.
Olen pahoillani.
Minä olen Camilla.
- Noel. - Millaista bisnestä äidilläsi oli, Noel?
Se oli täysihoitola. Tuhosin sen.
Oliko se isokin paikka?
Kyllä, se oli kohtalaisen suuri.
Pitäisikö mennä sinun paikkaasi sitten?
- Pyydä kauniisti. - Voisit tulla minun paikkaani.
- Kiva kun odotit minua. - En odottanut.
- Miten opit soittamaan niin? - Minä harjoittelin.
Kuinka kauan?
200 vuotta.
Siltä se ainakin tuntuu, eikö?
Voisin tarjota teekupillisen.
Nostin hieman rahaa sinulle.
Se ei ole paljon.
Kiitos.
Se paperinpalanen.
Se on puhelinnumeroni.
Minulla ei ole puhelinta.
Oli hauska tavata sinut.
Hyvästi.
Ella! Katso, kenet löysin!
Olemme neitosia hädässä.
Tiedätkö, mikä Noel on, Ella? Hän on ritari kiiltävässä haarniskassa, -
tullut vapauttamaan meidät pahasta, eikö totta?
Tämä on pikkusiskoni.
- Päivää. - Niin sitä pitää.
Olen etsinyt sinua kaikkialta.
En löydä avaimiani.
Avaan vain sen.
Tulkaa sisään.
Minä luotan sinuun, Camilla.
- Älä. - En aio.
En sano, että tämä on siisti.
Tämä oli hotelli kerran.
Ja täysihoitola.
Äidilläni oli kolme ylintä kerrosta.
Silloin oli enemmän hyvinvointia.
Se on hiukan tyhjä nyt, mutta hän ei luovuttanut.
Rakasti näkymiä.
- Täältä on fantastinen näkymä laiturille. - Ihanaa.
Tämä on ruokailutila.
Se on hieno.
- Kyllä, se on viehättävä. - Se ei ole siisti, kuten sanoin, -
mutta en odottanut seuraa.
Sano siskolleni, missä hänen huoneensa on.
Ella? Näytän sinulle huoneesi.
Kiersin talon ja -
rikoin tavarat.
En halunnut katsoa itseäni.
Camilla sanoi, että -
sinäkin menetit äitisi. Hän on laillinen huoltajasi.
Miten rohkeaa häneltä.
Ymmärrän, mitä hänen on täytynyt tehdä.
- Ymmärrätkö? - Hän tarvitsi rahaa.
Tarkoitan, etten välitä.
- Voit jäädä. - Kiitos.
Vain he, jotka ovat valmiita kuolemaan, löytävät ikuisen elämän.
Mene.
- Tämä on loppu. - Minkä?
Ajan.
Hyvä poika...
KARMEA LÖYTÖ PALANEESTA ASUNNOSTA
- Kuka hän oli? - Se on mennyttä, Ella, anna sen olla.
- Kuka hän oli? - Hän oli vitun hirviö.
Minun pitäisi saada mitali siitä, mitä tein hänelle.
- Muutammeko tänään? - Oletko väsynyt, rakkaani?
Minun mielestäni meidän pitäisi viipyä täällä muutama päivä, eikö?
Voimme olla hissukseen, levätä hieman, -
hankkia hieman rahaa. Voin perustaa vanhan bisnekseni kuten ennen vanhaan.
- Sinun ei tarvitse tehdä sitä. - Älä viitsi, Ella. Katso tätä paikkaa, se on täydellinen.
- Käärimme rahaa kasoittain. - Miksi emme etsi muuta keinoa?
Se käy kyllä, enkelini. Varmistan, ettet ole mukana.
Anteeksi, Noel.
Olin huolissani, että näin unta sinusta.
Luulin, että herätessäni sinä olisit poissa.
Miksi lähtisin? Sinulla on kaikki, mitä tarvitsenkin.
Eleanor Webb. Katsohan sinua.
Kauniina kuin lilja.
Tunnen äitisi.
Äitini on kuollut.
Niinkö sinulle on kerrottu?
Sinulle on syötetty valheita.
Äitisi varasti jotakin minulta.
Nyt minä varastan jotakin häneltä.
Sairauteeni ei ole parannusta.
Kun olen lopettanut kanssasi, et ole lapsi enää.
Katso minua!
Ella?
Oletko kunnossa?
Camilla kertoi, kuinka olit hoitokodissa.
Hän sanoi, että siellä tapahtui sinulle pahoja asioita.
Haluan sinun tietävän, ettei mitään pahaa tapahdu, kun asut täällä.
Minä lupaan. Onko selvä?
- Hänen nimensä ei ole Camilla, eikä hän ole siskoni, hän on... - Minun nimeni on Claire.
- Se on Clara, hän syntyi Clarana. - Pidän enemmän Clairesta.
Claire.
- Älä. Valehtelet minusta kaiken aikaa. - Jos kerrot hänelle, tapan hänet.
- Etkö halua joskus kertoa totuutta? - On sääntö, jonka avulla selviydymme, Eleanor.
Noudata sitä.
Sanotaanko viikossa, paljonko äitisi ansaitsi?
Mitä, sesonki-aikanako? Noin tonnin.
Me voisimme ansaita sen illassa.
- Voisit selvittää kaikki velkasi, Noely. - Niin, mutta...
Haluan säästää sinut siltä elämältä.
Sen ei tarvitsisi olla minä. Voisimme kutsua joitakin tyttöjä mukaan.
Tämä on minun äitini talo.
Olipa kerran täällä ei ollut mitään.
Ei ollut hotellia, ei rantakatua.
Vain ranta, verkot riippuivat ulkona kuivumassa, -
suuret sotalaivat lahdella -
ja lapsia noukkimassa simpukoita leipiinsä.
Äitini oli yksi noista lapsista, paljain jaloin hiekassa.
Kuuletko minua?
Minun äitini elää ihmisen verellä ja on tehnyt sitä kaksi vuosisataa.
Mutta kerran hän oli tyttö kuten sinäkin.
Hän ei koskaan puhunut perheestään. Ne olivat asioita, -
jotka hänen täytyi unohtaa. Hänen tarinansa alkaa -
- kahdesta upseerista, jotka odottivat kutsua sotaan. - Ovatko ne makeita?
- Saanko maistaa yhtä? - Yksi oli merikadetti Darvell.
Tässä.
Helmi helmestä.
Toinen, hänen esimiehensä, oli kapteeni Ruthven.
Saanko tarjota sinulle kyytiä?
- Hän on pelkkä lapsi, Ruthven. - Hän tietää, miten ratsastaa, uskallan sanoa.
Älä mene hänen mukaansa.
Helmi pysyy puhtaana ikuisesti -
samalla kun osterinliha mätänee sen ympärille.
Minulla on lahja sinulle.
Kapteeni Ruthven!
Tässä on aarre, jonka löysin rannalta.
Tervetuloa, kultaseni. Ei ole mitään pelättävää. Tule.
Näytän sinulle kapteenin suosikkihuoneen.
Löydät vain ystäviä täältä.
Et antanut minulle mitään. Sinä otit.
Olen antanut sinulle ammattisi.
- Tervetuloa aikuisuuteen... - Kuinka monta tarinaa alkaa sillä tavalla?
- ...huora. - Tuhansittain.
Palaan vielä...
Nähdäkseni, mitä olet oppinut.
Älähän nyt. Miksi itket?
Minulla on täällä herrasmies, joka saa sinut pian hymyilemään jälleen.
Ei lapsia tähän huusholliin.
- Tiedät säännön. - Olipa kerran, minä synnyin.
Tosiasia on, että päivä jolloin synnyt, on päivä, -
jolloin sinut todennäköisemmin murhataan.
Enemmän ihmissieluja kuolee äitien käsissä, -
kuin muukalaisten käsissä.
Minun äitini yritti murhata minut, -
mutta rakkaus hämmästytti hänet.
Hänen viestissään luki: "tämä on tyttäreni Eleanor Webb.
Toivon hänelle puhdasta elämää.
Maksan hänen ylläpidostaan kullalla, -
jota jätän joka kuukausi, jonka hän elää.
Haluan säästää hänet samanlaiselta elämältä kuin omani, -
joka on riistetty alusta alkaen.
Pyydän, kertokaa hänelle, että olen kuollut."
Joten minä vietin tuota puhdasta elämää.
Lauloin orpojen lauluja.
Opin, että hyve ja vaatimattomuus olisivat polkuni autuuteen.
Northavenin yksityinen orpokoti oli minun asuinpaikkani.
Olisinpa voinut kutsua sitä kodiksi.
Anteeksi!
Vittu... Inhottavaa.
- Minun täytyy mennä kotiin. - Anna minun hakea apua.
Minulla on polkupyöräsi, ole huoleti.
Tarvitset tikkejä.
- Tulitko ilmoittautumaan? - Mitä?
- Oletko liittynyt collegeen? - En tiedä.
Jätä pyörä siihen.
Inhoan verta. Soittaisitko ovikelloa?
- Hyvä Luoja. Mitä on tapahtunut? - Hän kaatui.
Mark!
Kaikki hyvin. Otan hänet. Hae avaimet!
Oletko hänen tyttöystävänsä? Missä avaimet ovat?
Onko hän kertonut sinulle?
Saitko avaimet?
Pidä se ylhäällä, Frank.
Luoja, Frank!
Hyvä tyttö.
Voisit pärjätä niin paljon paremmin.
- Haluaisitko suudella minua? - Mitä vittua... Miksi?
Minun pahuuteni kunniaksi.
Maailma on kauniimpi ilman sinua.
Kaikki hyvin. Sain sinut.
- En halua kuolla. - Et sinä kuolekaan.
Et tänään. Jos haluat yhä kuolla huomenna, tapan sinut itse.
Onko vielä vierailuaika?
Kiitos, että toit hänet kotiin.
Hän ei kertonut minulle mitään sinusta. Siinä on poikaa sinulle, eikö?
- Oletteko seurustelleet kauan? - Tapasimme juuri.
Olen iloinen.
Mikä nimesi on?
- Eleanor. - Gabi.
Antikoagulantti. Sen takia hän vuosi verta niin paljon, -
jos sitä ihmettelit. Hän on taistellut leukemiaa vastaan vuosia.
Se on remissiossa nyt, joten toivomme, että kaikki on ohi.
Niin täynnä elämää.
Ole kiltti, äläkä kerro minun olleen täällä.
Rauha kanssasi. Loistakoon valo sinulle.
Tulit hakemaan minua...
Anna anteeksi, mitä minun täytyy tehdä.
Puhutko sinä?
Puhutko englantia? Sinä koulutytön juttu?
Hänen on parasta maksaa kuten lupasi tai sanon ei pidemmälle.
- Ehkä teemme lesbojuttuja. - Minulle sopii.
Hän on pikkusiskoni. Hän ei juo, hän ei osallistu.
Annatte hänen olla, ymmärrättekö? Herrasmiehenne odottavat teitä.
Olkaa ammattimaisia tai palaatte takaisin kadulle imemään kulleja, ulos!
- Yritän pitää sinut erossa tästä. - Siltä varaltako, että järkytät minua?
- Me tarvitsemme rahaa! - En minä valita. - Pyyhi sitten sievistelevä ilme naamaltasi.
Miten voin olla sievistelevä, kun olen nähnyt tämän niin monta kertaa ennenkin?
Mitä muuta meidän pitäisi tehdä? Tiedän, etten saa kiitollisuuttasi -
- tai kunnioitustasi. - Voisit tehdä niin paljon parempaakin. - Minä tuon rahan pöytään.
- Sitä äidit tekevät! - Äidit välittävät lastensa elämästä.
Minkälaista elämää tämä on?
Ihmisten tarvitsee kertoa tarinoita.
Se on olennainen ja yhdistävä asia.
Tarinoiden kautta ymmärrämme itseämme -
ja tulemme ymmärtämään maailmaa.
Joten, sulkekaa silmänne.
Meidän oma kokemuksemme on lähtökohtana kaikelle luovuudelle.
Ajatelkaa varhaista lapsuuttanne.
Kun sanon nimenne, -
antakaa minulle muisto, yksityiskohta, tunne, tunnelma...
Ensimmäinen asia, joka juolahtaa mieleenne, onko selvä?
- Eleanor. - Äiti.
Mitä hänestä?
Hän tuli kattoikkunaan yöllä.
- Minä pelkäsin. - Miksi?
Minulle kerrottiin lapsena, että hän oli kuollut.
Entä sitten?
- Kasvot ikkunassa olivat todellisemmat kuin aaveen. - Selvä. Kiitos.
- Ja kuitenkin... - Frank. - Tiesin, etteivät ne voineet elää.
Minun ystäväni, David Atkinson.
Olen ainoa, joka voi nähdä hänet.
Olin luultavasti liikaa yksin, mitä tahansa ja -
David Atkinson tapasi ilmestyä minun huoneeseeni.
Ja me leikimme.
Taisin kasvaa ulos hänestä.
Hän tuli kunnes olin noin seitsemän tai kahdeksan.
- Kiitos. - Todella hassu asia on, että...
Vuosia myöhemmin, sain selville, -
että perhettä ennen meitä siinä talossa kutsuttiin Atkinsoneiksi.
He menettivät vauvan, kuten kätkytkuolemassa.
Ja vauvan nimi oli David.
Hyvä tarina. Nouskaahan kaikki ylös.
Haluan teidän ajattelevan, -
keitä olette ja seuraavalla kerralla, -
haluaisin esseen -
jonka otsikko on -
"Minä olen."
Ja on vain yksi ainoa sääntö.
Sen täytyy olla totta.
Et kuulu tänne.
Tämä on äitini kotikaupunki.
Tulimme, kun minä sairastuin.
Terveyspalvelut täällä ovat ilmaisia ja -
minä olin jonkinlainen -
taakka meidän rajallisille resursseillemme.
Isäni matkustelee.
En usko hänen pitävän siitä, mutta mitäs teet?
Äiti sanoi, että tulit katsomaan minua sairaalaan.
Hän luulee, -
että olet tyttöystäväni.
- Älä ole niin pahoillasi. Koska minä... - Se olisi kohtalokasta.
Kuule...
- Tiedän, että olen sairas ja kaikkea, mutta... - Ei...
Minulle.
Jos eläisit salaisuuden kanssa -
ja salaisuus tarkoittaisi, että sinun täytyy aina valehdella ja olla yksin -
ja olisit aina elänyt näin ja kuitenkin kaivannut muutosta, -
mitä sinä tekisit?
Minä kertoisin salaisuuden.
Kerro minulle.
Minun äitini teki kolme asiaa minulle.
Yksi, hän säästi henkeni päivänä jolloin synnyin.
Kaksi, hän maksoi ylläpitoni polvillaan ja selällään.
Ja kolme, hän antoi minulle tarinan, jota en voi koskaan kertoa.
Ollessani kuuden, hän oli kuolemaisillaan.
Claran kaltaiset tytöt eivät kestäneet.
Hänen keuhkonsa mädäntyivät, mutta hän tarttui päättäväisesti -
raakaan elämäänsä.
Missä olet ollut? Kapteeni on odottanut.
- Kapteeni Ruthven oli palannut sodista. - Pidä huoli, että rankaiset häntä.
Kaikista huorista, joiden kanssa hän oli koskaan ollut, -
Clara oli hänen suosikkinsa.
Sinä pidät tästä. Hän taistelee.
Sitten, eräänä talviaamuna, muukalainen saapui.
- Oletko huonovointinen? - En.
- Minä muistan sinut. - Olen muuttunut paljon.
Ja mitä minusta?
Olenko minä muuttunut?
Minä olen. Enemmän, kuin voisit kuvitellakaan.
Avaa verhot.
Kirottu sinua, huora! Anna minulle pimeys!
Loukkaako valo sinua?
- Darvell... - Ystäväni.
Mutta olin sinun kanssasi.
Näin sinun kuolevan.
Ja minä kiitän sinua palveluksestasi.
Mitä sinä haluat?
En ole tullut ottamaan sinulta.
Minä tulin antamaan. Palaan illansuussa.
Kuten sinä, minäkin pidän enemmän pimeästä.
- Ei! - Narttu! - Hän vastasi naisen kysymyksiin iskuilla.
Kuten tavallista, hän kesti ne.
Ja hän odotti myrskyn menevän ohi.
- Millaiseksi ajaksi sanot tätä? - Lineaariseksi ajaksi.
Armottoman päivän hiipuessa, kapteeni kertoi hänelle tarinan, -
joka meni yli hänen ymmärryksensä.
Irlannissa oli kapina. Meidät lähetettiin murskaamaan se.
Kurja lauma haavoitti meitä kumpaakin.
Minun haavani olivat pinnallisia, mutta Darvellille kehittyi kuume.
Se lähes tuhosi hänet.
Yritin suostutella häntä tulemaan kotiin.
- Se oli hyvin tehty sinulta. - Tiesin, että matka nopeuttaisi hänen huononemistaan.
Darvell oli rikas ja naiivi.
Hänellä ei ollut perillistä.
Olin alkanut toivoa hänen kuolemaansa, -
mutta ennen kuin hauta vei hänet, kaksi miestä astui hänen elämäänsä.
Oppineita, oletin, kuolleista kielistä ja vanhoista käsikirjoituksista.
Aivan kuin muinainen tieto voisi pitää hänen kuolemansa loitolla.
Olet etsinyt väärästä paikasta, poikani.
Se on täällä.
Kiitos.
Hän kertoi minulle, että meidän täytyy löytää pyhäkkö, -
muinainen myytti sanoi, että sillä oli parantavia voimia.
Se oli tyhjällä saarella karun rannikon edustalla.
Kuvittelin sitä kuolevan miehen epätoivoiseksi etsinnäksi.
Se oli uhkaava musta peukalonkynsi, joka työntyi esiin valtamerestä, -
enemmän kivi kuin saari.
Soutajat eivät astuneet paikkaan.
Sanoivat sen olevan kirottu.
Reitti oli jyrkkä, mutta Darvell jatkoi nousemistaan.
Ajattelin, ehkä toivoin, että hänen sydämensä pettäisi.
Onko tämä se, miksi raahasit meitä tänne etsimään?
Erakon maja? Vihasin sitä paikkaa.
Niin monta lintua taivaalla. Melkein pimensivät auringon.
Ne tuntuivat tietävän jotain, mitä me emme tietäneet.
Hän lähetti minut noutamaan vettä, mutta se oli vain juoni.
Löysin ruumiin. Hän oli lakannut hengittämästä.
Hänen sielunsa oli paennut.
Ja minä pakenin.
En ole koskaan puhunut siitä sen jälkeen.
Otin hänen sormuksensa -
ja palattuani, otin hänen omaisuutensa.
Kaikki mitä omistan, on hänen.
Mitä hän tekee?
Pitäkää mielessä, herra Kent, tämä nainen ei ole kälynne, -
hän on kuollut. Tämä on kuori ja mitä se sisältää, on puhdas paha.
...tuhoatte ainoastaan pahan.
- Menen avaamaan. - Ei, ei. Minä menen.
Etkö ole hieman nuori?
- Onko Eleanor sisällä? - Miten niin, mitä asiaa sinulla on?
Luin hänen tarinansa. Voitko kertoa sen hänelle?
Hän ei ole sisällä.
Alahan laputtaa.
Ella.
Ymmärrän, mitä Clairen täytyy tehdä, koska rahaa täytyy ansaita, mutta...
Jos et pidä siitä, mitä Clara tekee, kerro hänelle.
Sinäkään et pidä siitä, ethän?
Miksi hän on sellainen? Miksi hän on niin...
Mitä hänelle tapahtui, Ella?
- Häntä puri vampyyri. - Puri vai?
Poika kysyi sinua ovella. Lähetin hänet tiehensä.
Hän sanoi lukeneensa sinun tarinasi.
- Minkä tarinan, Ella? - Sen, jonka aina kerromme.
Hoitokodista ja miten sisareni pelasti minut. Se oli läksynä.
Pelotat minua joskus.
Älä.
En kerro.
- Vitun loistava tarina. - Kiitos.
Mutta tehtävä edellytti totuutta.
En kirjoittanut sitä tehtävänä.
Kirjoitin sen sinulle.
En halua valehdella enää.
- Jonkin täytyy muuttua. - Mutta tämä?
Tämä on hullua.
Minä luulin, että jos kertoisin, -
kaikki muurit romahtaisivat.
Kyllä.
Luulen sinun käyttävän tarinaa sanoaksesi, -
että pahoja asioita tapahtuu.
Mutta miksi et vain sano totuutta?
Minä olen Eleanor Webb. Olen antanut sinulle salaisuuteni.
Olen kertonut sinulle, miten minä elän.
Terve.
Laittaisitko levyn soimaan?
Se on nimeltä "Yö ja Unelma."
Rauha sinun kanssasi.
Loistakoon valo sinulle.
Mielestäni sinun pitäisi lukea tämä.
Järjestän tämän joka vuosi. Se on yksinkertainen omaelämänkerta -
ja sitten saan tämän hämmästyttävän kappaleen.
Aivan kuin Edgar Allan Poe ja Mary Shelley kokoontuisivat -
ja saisivat hyvin oudon pienen lapsen.
Todellinen tilitys minun tekemisestäni ja elämästäni ja kuolemastani -
syntymävuotenani 1804." Pelleiletkö?
Jos se olisi fiktiota, sanoisit, että se olisi pimeä, -
intohimoinen, väkivaltainen, sairas, loistava kirjoitus.
Mutta tyttö sanoo, "tämä minä olen."
Mikä saa minut ajattelemaan, että jotain on meneillään hänen kanssaan.
- Hän on hyvin suljettu lapsi. - Selvästi hän haluaa kommunikoida.
Katso, miten hän on nähnyt vaivaa. Hänen käsialaansa. Ilmaisutapaa.
Kuka kirjoittaa näin nykyään?
"Pimeyden saapuessa, vampyyri palasi."
Ja kapteeni Ruthven valmistautui pahimpaan.
Otin nämä säilytettäväksi.
- Anteeksi, ystäväni. - Anteeksianto -
on kristillinen arvo, Ruthven.
Minun jumalani ovat vanhempia, -
- armottomampia. - Sinä kuolit.
Miten muuten elämää pidetään ikuisena?
Lähetin sinut noutamaan vettä.
Ja minä kohtasin nimettömän pyhimyksen.
- Tämä on mitä tapahtuu. - Milloin?
Kun rukoilet sitä.
Nousin ja näin erilaisin silmin.
Kaikki mihin katsoin, oli ihmeiden lähde.
Mutta visiollani oli hintansa.
Sieluni oli kadonnut.
Olemassaoloni hinta on tämä uhraus.
Se virtaa...
- Se virtaa veressä. - Hänen verensä on sinun.
Juo, poikani.
Omani on julma olemassaolo, -
mutta sinulla on ominaisuuksia, joita tarvitaan.
Olet aina selviytyjä.
Antaisin sieluni ollakseni, kuten sinä olet nyt.
Olkoon niin.
Ikuinen elämä tulee vain heille, jotka ovat valmiita kuolemaan.
- Terve? - Haluatko ylös?
Kiitti.
Pidä hauskaa.
Haloo?
- Herra Minton. - Terve, Noel, mitä sinulle kuuluu?
- Sainko jälki-istuntoa tai jotain? - Et. Yritän itse asiassa saada hieman tietoja -
yhdestä nykyisestä oppilaastamme, Eleanor Webbistä.
- Hän antoi tämän osoitteekseen. - Eleanor? Onko kaikki hyvin?
- Yritämme perustaa tapaamisen kaikkien hänen hyvinvoinnista kiinnostuneiden kanssa. - Toki.
- Ovatko hänen vanhempansa täällä? - Sinun täytyy puhua Clairelle.
- Hän on Eleanorin isosisko. Claire on hänen laillinen holhoojansa. - Onko Claire täällä?
Ei, hän on varattu.
Tämä ei ole, mitä luulet. Tämä on Clairen bisnestä.
Hän pelastaa tyttöjä kadulta.
Juttu on näin, Noel, Eleanor kirjoitti tarinan ja siinä tarinassaan, -
hän sanoo asuvansa vampyyrien kanssa.
Välittäisitkö tämän kirjeen ja sanoisit Clairelle, että -
jos en kuule hänestä tänään, otan silloin yhteyttä -
sosiaalihuoltoon ja poliisiin.
Joten Darvell antoi kartan ja kulkureitin äidillesi?
Ei, kapteeni Ruthvenille.
Äitini näki tilaisuutensa ja otti sen.
Narttu!
Hän varasti kartan ja ratsasti yöhön -
kohti hänen tuntematonta tulevaisuuttansa.
Ja hän meni näille raunioille ja tämä -
vampyyrijuttu otti hänet?
En antanut tarinaani sinulle. Minut huijattiin tähän.
Voit lähteä koska vain haluat.
Milloin Clara tuli hakemaan sinua?
- Kun olin 16. - Ja mitä hän teki sillä välin?
- Hän ei koskaan puhunut siitä. - Niinkö?
Hän sanoo ettei muista, mutta otaksun hänen valehtelevan.
Valehteleminen on elämäntapa hänelle.
Mutta minut kasvatettiin orpokodissa, jossa opetettiin kertomaan totuus.
- Onko muita teidän kaltaisianne? - En ole koskaan tavannut ketään.
Eikä Clara ole koskaan puhunut yhdestäkään.
Luulen, että me kaksi olemme ainoat, jotka yhä elävät.
- Kuinka usein syöt? - En haluaisi puhua siitä.
- Kiitos. - Se on vastenmielisin osa kuolemattomana olemisessa, eikö niin?
Jos et usko sanaakaan, mitä sanon, miksi tämä teeskentely?
Eleanor, miten voisit olla 200 vuotta vanha?
Millä tieteen ihmeellä?
Katsos, se onkin hankala juttu, -
koska pystyn todistamaan sen vain ajan kuluessa.
30, ehkä 40 vuotta tästä eteenpäin, -
kun karsit ruusuja pyörätuolissasi, -
kävelen puutarhasi portille ja sanon:
"Terve, Morag." Eikä mikään ole muuttunut.
Minä olen 16 ikuisesti.
Ja sinä ymmärrät tämän ja se vahingoittaa sydäntäsi -
ja minä sanon, "olkoon rauha sinun kanssasi."
Ja minä autan sinua kivussa.
Miksi et tee sitä nyt? En ole vahva, voisit nujertaa minut.
Sinä et ole valmis.
Miten teet sen?
Missä torahampaasi ovat? Miksi et kuole päivänvalossa?
Miten voit antaa tarinani noille ihmisille?
- Kirjoitin sen sinulle. - Miten sinä tapat?
En koskaan...
Ihmisten täytyy suostua. Heidän täytyy haluta.
- Haluta kuolemaa? - Sen täytyy olla...
- Kuka vittu haluaa kuolla? - Joskus se vapauttaa ihmisen.
- Joten olet moraalinen. - En.
- Olen armoton. - Paskapuhetta.
Kaikki tämä "Olen 206, muistan kaiken ja se on taakka."
Se on säälittävää.
Äiti järjestää minulle synttärijuhlat.
Ne eivät oikeasti ole juhlat, koska kutsun vain sinut.
- Tulisitko sinä? - Kyllä.
Hyvä.
Hauskaa syntymäpäivää.
Sinulle.
Pitääkö minun kutsua sinut sisälle?
Sinun on parasta tulla sisälle.
- Terve taas, Ella. - Päivää.
Tosissaan, voit kokeilla, jos haluat.
Toivoin voivani järjestää virallisemman tapaamisen ihannetapauksessa -
- kouluneuvonantajan ja Eleanorin itsensä kanssa. - Mikä on ongelma?
Koska tavallisesti hän selviytyy vaivatta koulusta.
Eleanor kirjoitti elämänkertansa -
ja on melko itsepintainen, että se on totta. En odota sinun olevan -
imarreltu tästä, mutta hän kuvaa sinua soucriantiksi, -
joka uskoakseni on jonkinlainen vampyyri.
Hänellä on mahtava mielikuvitus.
Toivottavasti hän saa huippupisteet. Kuka muu on lukenut sen?
- Sinähän olet hänen ainoa huoltajansa? - Se poikaystävä on varmasti lukenut sen.
- Paljon vastuuta jollekin niin nuorelle. - Pärjään ihan hyvin, kiitos vain.
Ammuin Ruthvenin paskiaista ja pöllin kartan. Mitä sitten?
- Se loppuu. Hän ei kerro. - Siksi, etten koskaan kertonut hänelle.
- Pitäisikö meidän järjestää muodollisempi... - Näin, ettei Ruthven kuollut.
Olisi pitänyt tappaa hänet silloin, mutta säälin sitä mulkkua.
Pidä tuota ajatusta, koska kerron sinulle, mitä hän teki.
Mutta kerronko ensin sinulle, millaista se oli minulle?
Se oli mahtavaa. Minulla oli silmät, -
jotka menivät valheiden läpi, keuhkot, jotka hengittivät ikuisuutta.
Tunsin, että olin elänyt koko surkean elämäni vain valmistautuakseni -
tuota hetkeä varten.
Se oli helppoa.
- Missä Ruthven on? - Hän ei ollut lahjasi arvoinen.
- Varastitko sen? - Olemmeko varkaita nyt?
- Varastammeko me aikaa? - Me ostamme sitä.
Verellä.
Me olemme veljeskunta. Naisia ei ole keskuudessamme.
- Mikä hänen syntyperänsä on? - Se on alhainen.
- Entä hänen elämänsä aiemmin? - Hän tuli toimeen.
Minä olin huora.
- Mutta se on mennyttä. - Jotkut asiat ovat ikuisia.
Sinun piti löytää mies hyvästä suvusta, joka arvostaa tätä veljeskuntaa -
- ja sitä mitä me teemme. - Mitä te teette?
Olemme oikeuden teroitetut kynnet.
Miten käytät tätä lahjaa?
Rankaisen niitä, jotka saalistavat heikkoja.
Hillitsen miesten valtaa.
Meidän ei pitäisi sallia hänen jäädä henkiin.
Emme voi muutakaan, ellei hän riko säännöstöämme.
- Sinulla ei ole osaa veljeskunnassamme. - Olet todella alhainen.
Etkö puhu puolestani?
Minua rankaistiin. Opin, että kuolemattomuus on sietämätöntä yksin.
Joten minä palasin. Katselin tyttäreni varttumista.
Hän oli ainoa yhteyteni kaikkeen elävään.
Takaisin nukkumaan!
Sinä!
Tule.
Eleanorin takia minä rikoin sitä säännöstöä.
- Miten teit sen? - Naisen ei ole sallittua luoda.
Vein kultaseni nimettömälle saarelle, annoin sen olion pelastaa hänet.
Ja sen takia meidät molemmat tuhottaisiin.
Katsos, olin tehnyt kohtalokkaan virheen.
Olin ollut armelias. Jätin Ruthevin henkiin.
Eleanor!
Kerro terveiseni äidillesi.
- Tervetuloa hitaaseen kuolemaan. - Eleanor!
- Tervetuloa, huora... - Ei!
Kuole!
Nyt tiedät kaiken. En ole koskaan armelias.
Ja tieto on kohtalokas asia.
Kun minä synnyin, oli vain seitsemän planeettaa.
Neptunusta ei ollut löydetty, joten kukaan ei uskonut siihen.
Taivas ja maa ovat täynnä asioita, joita emme vielä ymmärrä.
Minä olin vuoden kemoterapiassa.
Vietin liikaa aikaa makaamassa sängyssä, -
joten tein tämän.
Sinä olet tuo.
Lähellä aurinkoa. Missä on lämmintä ja kirkasta.
Ja minä olen tuo.
Missä valo tuskin tunkeutuu.
Ja on kylmä.
Aika liikkuu niin hitaasti.
Sinä et ole kylmä.
Ajan ulkopuolella kaikki on kylmää.
Jos suutelet minua nyt, elänkö minä ikuisesti?
Anteeksi!
Odota!
Pysähdy!
- Miksi aina pakenet luotani? - Jos jään luoksesi, sinä kuolet.
- Kuolen joka tapauksessa. - Se ei ole elämä, jota tarjoan sinulle. Ymmärrätkö sitä?
- Sinä riistät elämän. - Suostumuksella, kuten sinä teet.
Se on silti hirvittävä. Jätät kaiken taaksesi.
Paitsi sinua.
Avaa lahja, jonka annoin sinulle. Odota, kunnes koputan.
Kevin?
Siinähän sinä olet. Olen sairas huolesta. Claire ei ole iloinen.
Olen tehnyt muutoksia. Lähetin tytöt kotiin. Ostin liput Eurostariin.
- Tämä tulee olemaan puhdas talo nyt. - Ei, minä lähden.
- Mitä sinä puhut? - Mitä kuvittelet oikein tekeväsi? Kerrot siinä vitun koulussa, -
- keitä me olemme! - Vihaan miten puhut siitä, se saa minut voimaan pahoin!
Miten uskallat laittaa meidät sellaiseen vaaraan? Kerroit sille opettajalle, -
meidän tarinamme! Kuuntelin hänen paskaansa sinun fantasioistasi -
kuolemasta ja hän viittasi koko ajan minun laiminlyöntiini!
- Laiminlyöntiin, Eleanor, sinusta! - Lopeta, Claire!
On säännöstö, minkä mukaan elämme ja sinä rikoit sen!
- Entä jos rikoin vapautuakseni? - Ei! Toisille kertominen on kiellettyä.
- Heidän, jotka tietävät, täytyy kuolla. - Sinä laadit sen säännön, jotta voit eristää minut.
- Pidin sinut turvassa! - Senkin vitun idiootti, äiti, vihaan sinua!
- Ei, ei, anna hänen olla! - Älä lähde! Tule takaisin, Ella!
- Eleanor! - Claire! - Et saa lähteä!
- Pahennat vain sitä! - Se ei ole turvallista, Eleanor! Et saa lähteä!
Anna hänen vain olla!
- Ei! Eleanor! Et saa lähteä! Se ei ole turvallista! - Clara!
- Hänellä on täysi oikeus mennä! - Ei!
- Tiedätkö, missä hän asuu? - Kyllä, uskon, että hotellissa rantakadulla.
- Luottaako hän sinuun? - Ehkä. En koskaan valehdellut hänelle.
- Se on hyvä. - Mitä oikein tapahtuu?
- Hänet viedään jonnekin turvaan. - Haluamme vain puhua hänen kanssaan.
- Kerroit kaiken pikku poikaystävällesi, etkö kertonutkin? - En!
- Tiedät, mitä tapahtuu heille, jotka tietävät, Ella! - Ei, Clara, älä!
- Se on kuin virus, kuolettava, se täytyy hävittää. - Clara, älä!
- Tiedän, missä hän asuu. - Älä, Clara, älä mene!
Clara!
Terve, Frank.
- Missä Eleanor on? - Hänellä on viesti sinulle. Saanko tulla sisälle?
Sitten sinun täytyy tulla tänne ulos.
Täytyy sanoa, että olet ehdottomasti Ellan tyyppiä.
Vakava, tietämätön, yhtä seksikäs kuin kenkäpari.
Tiesin, ettet antaisi hänen lähteä ilman tappelua.
Sitäkö sinä ehdotat, Frank?
Tappelua?
Anna mennä. Tapa minut.
Minulla on silti etulyönti.
Hän jättää sinut joka tapauksessa.
Frank! Clara on tulossa. Älä avaa ovea. Älä päästä häntä sisään.
- Olen ansassa täällä. Hän nappasi minut. - Liian myöhäistä, kultaseni.
En anna ikinä anteeksi!
- Eleanor, mitä helvettiä oikein on tekeillä? - Clara, sinun täytyy pysäyttää hänet!
- Nämä miehet etsivät häntä, missä hän on? - Hän on täällä.
- Eleanor, kerro totuus meille, jotakin kauheaa on tapahtunut Kevinille. - Clara Webb?
- Kuka siellä on? - Tiedät, keitä me olemme, huora-äiti.
- Minä pidän huolen Eleanorista nyt. - Ella!
Nämä miehet ovat poliisista, Eleanor. He tulivat auttamaan.
- Meidän täytyy mennä Frankin luo! - Me menemmekin. Sinut on vietävä lääkäriin.
Eleanor, älä karkaa! Mitä teette? Ette tarvitse käsirautoja, hän on lapsi!
- Eleanor, tulen mukaasi. - Totta kai, tulkaa.
- Olen kanssasi, tapahtukoon mitä tahansa, ei ole tarvetta pelätä. - Ei tietenkään.
On etuoikeus tavata sinut, Eleanor.
Luulin, että Clara ja minä olimme ainoat.
Varmasti hän kertoi sinulle veljeskunnasta.
- Anteeksi, mitä oikein sanoitte... - Darvell.
Olet juuri, kuten kuvittelin.
- Auta minua. - Mihin viette meitä, koska ohitimme juuri poliisiaseman ja sairaalan.
- Tosissaan, mihin me menemme? - Eleanor!
- Ella! - Äiti!
He tuhoavat sinut, Ella!
Darvell, päästä hänet!
- Äiti! - Nyt näytän sinulle senkin huora!
- Kyllä! - Hyvä Luoja, tapoitte hänet.
Mikään ei ole niin helppoa.
- Äiti! - Tällä teolla puhdistan maan!
- Ole rauhallinen. - Keitä te oikein olette?
Käskin olla rauhallinen!
Vihaan näitä itkeviä naisia.
Jumalauta sinua.
Olen seurannut sinua useita vuosia.
Otat ainoastaan heitä, jotka ovat valmiita -
ja se on tietynlainen armo.
Olit tuomittu heti, kun Clara teki sinut.
Säännöstömme ei salli naisen luoda.
Hänen tarinoissaan, sinä olet upea.
Sinulla oli myötätuntoa ja kunnioitusta.
- Annoit hänelle elämän. - Hän varasti elämänsä.
- Pyydän, pysäytä se mies. - Clara tappoi yhden veljistä. Se on anteeksiantamatonta.
Älä mene...
Ihmeellistä, miten kaksi pientä tyttö, joilla ei ole rahaa ja oppineisuutta, -
livahtivat sormiesi läpi ikuisuuteen.
- Pidä häntä aloillaan. - Ella!
Ei...
Ei! Eleanor!
Ella! Eleanor!
Tuo se tänne! Eikö nykyhetki olekin kaikki?
- Ella! - Tämä on viimeinen iltasi, noita.
- Viimeinen ilta! - Eleanor!
Tämä terä on Byzantiumista. Matkamuistoni ristiretkiltä.
- Lähettäköön se sinut ikuisuuteen. - Tämä on kuin rannalla, missä tapasimme ensi kerran.
Mutta minä menin Ruthvenin mukaan, kadotukseeni.
Mutta se olit sinä, sinä olit helmi.
Huomaa, miten narttu käyttää oveluuttaan viimeiseen asti.
Kunnia on sinun.
- Tehkää mitä haluatte minulle, mutta antakaa hänen mennä! - Pidä häntä aloillaan.
- Rukoilen sinua, Darvell! - Käskin pysyä aloillasi!
Hän kuolee kuitenkin! Hän ei selviydy yksinään!
Eleanor... Minun kultani!
Olet todellakin ihme.
Olen seurannut teitä vuosia... Niin sitkeästi.
Koska jos minä en löytäisi teitä, he varmasti tappaisivat teidät.
Mitä muut tekevät?
Veljeskunta on voimakas, muuttumaton.
- He tulevat. - Oikeuden teroitettune kynsineen.
Matkustaako hän kanssamme nyt?
Sinä et tule meidän mukaamme.
Mitä?
Päästän sinut vapaaksi.
Ethän voi pysyä äitisi luona koko elämääsi?
Älähän nyt.
Tule tänne.
Mene.
Katso eteenpäin, älä taaksepäin.
Aina.
Sinun viettisi on saalistaa voimakkaita ja suojella heikkoja.
Haluaisin yrittää elää sillä tavalla.
Elä miten haluat, se ei ole minun huoleni.
Jos sinulla olisi mitä tahansa, mikä se olisi?
- Anteeksiantosi? - Aikanaan. Ehkä.
Seurasi sitten?
Meillä on aikaa.
- Minä pelkään. - Älä.
Minä olen Eleanor Webb.
Heitän tarinani tuuleen, enkä koskaan kerro siitä enempää.
Jälleen yksi aloittaa.
Lisää tekstityksiä osoitteessa: SubFinland.org